Uloge:
PAD RIMSKOG CARSTVA
Redatelj:
Dva najveća problema u povijesti su, kako razjasniti
uspon Rima i kako razjasniti njegov pad.
Možda ćemo bolje shvatiti istinu ako se sjetimo da je
za pad Rima, kao i za njegov uspon, bilo više uzroka.
To nije bio jedan događaj, već proces dug više od 300 g.
Neke države nisu ni postojale toliko koliko je Rim propadao.
Godine 180. poslije Krista, car Marko Aurelije predvodio
je rimske legije u borbi protiv njemačkih plemena
na Dunavu.
Cezare, ovo je loš znak.
Nisam našao srce goluba.
Kad sam bio dijete, potajno sam strahovao da će doći noć
i nikada neće završiti. Da ćemo cijeli život provesti
u potpunom mraku. Tada je to bio mali strah.
Ipak, Cezare, sunce se ponovno rađa i rađat će se.
Tako ti kažeš.
Kažu da najviše ljudi umire u trenutku kada se noć povlači
pred danom, nego u bilo koje drugo doba.
Noć kao da šapuće: "Pođi sa mnom na zapad. U vječni san".
Što nudi novi dan? Što tebi nudi novi dan, Timonide?
Toplinu. Život. Boju.
Ljude.
Cezare, sunce!
Kao što si predvidio. Čestitam, Timonide.
Timonide! - Livije!
Kako je Cezar?
Za odgovor na to treba uzeti u obzir tri aspekta situacije.
Prvo, naš car već 17 g. Ratuje i živi u vrlo teškim uvjetima.
Drugo, nitko ne bi opisao Marka Aurelija kao robusnog.
Vojnici prepričavaju šalu o Timonidu: "Pitaj Timonida
koji je danas dan i on će ti održati predavanje
o povijesti kalendara".
Dobro si, Cezare?
U dolini kao da čekaju svi guverneri i kraljevi carstva.
Pozvao sam ih iz određenog razloga.
Pozvao sam i svog sina Komoda. Tvog prijatelja.
Pričaj mi o posljednjem boju u ovim barbarskim šumama.
Dva, tri puta mislili smo da imamo njihovog vođu Balomara.
Ali svaki put je uspio pobjeći. Za koji dan, Cezare,
donijet ćemo ti njegovu glavu. - Ne, Livije. Što bih s njom?
Dovedi mi ga živog. - Ali on je duša barbara.
Onda mi donesi dušu barbara. Želim razgovarati s njim.
Razgovarati s njim? - Rim postoji 1000 godina.
Vrijeme je da počnemo živjeti u miru s onima koje ti nazivaš
barbarima. Zato mi dovedi tog Balomara. Živog. I brzo.
Priča se da je Lusila ovdje. Lusila! Cezarova kći.
Da, Cezarova kći.
Kao što se golub boji orla, kao što se janje boji vuka,
tako je i moje srce ispunjeno strahom.
Majko Vesta, vječna majko Rima,
pomozi mi. Vrati zdravlje mojemu ocu.
Čuvaj nas od opasnosti koja se nadvila nad carstvom.
Daj da zavlada mir nad cijelim Rimom.
Lusila...
Livije!
Lusila...
Lijepa si.
"Lijepa si." Što to znači?
Toliko je vremena prošlo da sam zaboravio.
Zašto me nikada nisi potražio kad si bio u Rimu?
Činilo se da nikoga ne želiš vidjeti.
Mislila sam da ću tako, daleko od svijeta, pronaći svoj mir.
Ali shvatila sam da samoća nije mir, samo usamljenost.
I ja sam usamljen, Lusila.
Tu sam, Livije. Ako se zdravlje mog oca popravi
i ako te tvoje vojničke obveze ne sprječavaju,
možemo se viđati, ako želiš.
Želim.
Mitridat, kralj Petre. - Dobro došao, Mitridate, kralju Petre
Kostobak, kralj Omnije. - Pozdravljam te, Kostobače,
kralju Omnije.
Severe, prokonzule Judeje.
Afrika.
Dobro došao... - Virgilijan, prokonzul Sirije.
Marcel, guverner Egipta, mislim. Marcele, Cezarov
prijatelju.
A tko je ovo, Timonide?
Virgilijan, prokonzul Sirije. - Najljepša hvala, Timonide.
Virgilijane, Cezarov prijatelju!
Dobro došao...
Perikle, prokonzul Atenski. - Perikle Atenski.
Rim je počašćen, Sohame, što je kralj Armenije s nama.
Cezare, Armenija želi još bliže veze s Rimom.
Pertinex, Britanija.
Dobro došao, Pertinexe! Dobro došla, Britanijo!
Ave, Cezare!
Guverneri! Konzuli! Prinčevi!
Dolazite iz pustinja Egipta, s planina Armenije,
iz šuma Galije i prerija Španjolske!
Ne nalikujete jedni drugima, niti nosite istu odjeću,
ne pjevate iste pjesme, niti štujete iste bogove.
Pa ipak, kao moćno drvo, sa zelenim lišćem
i crnim korijenom, vi činite jedinstvo Rima.
Pogledajte oko sebe i u sebe
i vidjet ćete veličinu Rima.
Prije 200 godina Gali su bili naši najžešći neprijatelji.
A sad ih pozdravljamo kao prijatelje. U cijelom svijetu
samo su dvije manje granice neprijateljske prema nama.
Jedna je ovdje na sjeveru koja nas dijeli od onih koje
nazivamo barbarima. A druga je na istoku, Perzija.
Samo na tim dvjema granicama ćete vidjeti zidove, palisade,
tvrđave i mržnju. Ali to nisu granice kakve Rim želi.
Rim želi i treba ljudske granice.
Vodili smo duge ratove. Podnijeli ste ogroman teret.
Ali sad smo stigli na kraj puta. Ovdje, na dohvat ruke,
zlatna stoljeća mira. Istinski Pax Romana!
Gdje god živjeli, koje god boje kože bili,
kada se postigne mir, on će donijeti baš svima,
uzvišeno rimsko građansko pravo.
Cezare, jesi li bolestan? - Mala bol sa strane. Proći će.
Nema više provincija, nema kolonija, samo Rim. Svuda Rim.
Obitelj jednakih naroda. To je ono što je pred nama.
Neka bogovi učine da taj dan što prije dođe.
Lusila, kad god te pogledam pitam se kako je moguće
da sam ja otac takve ljepotice.
Zbog tebe mi je teško oprostiti se od života.
Oče, dug je život pred tobom. - Smrt čeka svoj red.
Nisu te to učili u školi? - Neću dopustiti da me ostaviš.
Imam li izbora? Uskoro će se ova krv, ove kosti,
ova mreža živaca i arterija pretvoriti u prah. Nema druge.
Sada kad sam tu,
pobrinut ću se da vodiš više računa o sebi.
I pored toga,
nema još mnogo vremena. Više ne mogu odlagati jednu odluku.
Moram žrtvovati ljubav svoga sina.
Komod me nikada ne smije naslijediti.
Livije, želim da ti budeš moj nasljednik.
Predstavit ću te vođama carstva kao svog nasljednika.
Rekao si da je potreban netko tko će naći nove mogućnosti.
Čovjek za 10. stoljeće Rima. Ja se razumijem samo u rat.
Ne bih znao načiniti saveznike od barbara. - Naučit ćeš.
Ti imaš hrabrost za to, Livije. - Ali Komod već dijeli
prijestolje s tobom. - Nadao sam se da će ga odgovornost
natjerati da odraste. Ali njega zanimaju samo igre
i gladijatori. - Ti se me doveo u svoju obitelj.
Komod i ja smo kao braća. - I ja volim Komoda.
Ali to je samo osjećaj.
Samo osobni osjećaj. - Cezare, princ Komod ti šalje pozdrave.
Nalazi se u snježnoj zemlji, na dva dana putovanja odavde.
Da mu pođem ususret, Cezare? - Da, Livije, idi.
Razmisli o ovome što sam ti rekao, ali upamti,
moje vrijeme istječe.
Iako mi je Komod brat, postupila bih kao ti, oče.
I ti bi odabrala Livija? - Da.
Da.
Ali... zašto je oklijevao? - Da nije čovjek koji oklijeva
suočen s tako velikom odgovornošću,
ne bih ga odabrao. Dođi, sjedni kraj mene.
Da te vidim.
Jesi li sretna?
Doimaš se sretnom, pa ipak... - Što, oče?
Čuo sam uznemirujuće glasine da si se htjela povući u hram
božice Veste.
Znam da je glupo misliti da je život samo lijep ili ružan.
Ali neko vrijeme život mi se činio vrlo ružnim.
Zbog tvoje majke? - Sramila sam se.
Nanijela ti je toliko boli. - Imao sam ja sretnih i lijepih
trenutaka s njom. Ali potražila je ljubav negdje
drugdje, kad već nije mogla voljeti mene.
Tebe, najboljeg i najvećeg čovjeka! Mora li tako biti?
Samo trenuci ljepote, a onda izdaja?
Moramo nastojati bolje razumjeti druge ljude.
Razumjeti okrutnost i slabost? - Čak i to.
Imaš dara za život.
Ali mislim da previše tražiš od njega.
Nauči sažalijevati.
Nauči imati sućut. Čak i za sebe.
Sažaljenje i sućut prema sebi.
Budućnost će mnogo tražiti od tebe. - Oh, oče!
Livije!
Komode! Komode!
Livije!
Gaje Livije! Ratniče-putniče!
Komode! Najbolji Rimljanine!
Nedostajao si mi. - Dobro si? - Nikad nisam loše!
Imam ti mnogo toga za ispričati. - I ja tebi.
Svi dolazimo iz Rima. Julijan, Niger, Klaudije.
Oče...
Tako te malo viđam. - Ne mojom voljom. - Ni mojom.
Ali ovi ratovi su beskrajni. - Jer si ti previše blag.
Ja bih ih vodio drukčije. - Mnogo toga bismo ti i ja
činili drukčije. - Volio bih da si češće mogao dolaziti u Rim.
Tamo je stasao potpuno nov naraštaj, posve nov osjećaj.
Misliš, ostario sam, posenilio? - Rim se promijenio
otkad tebe nema. - Rim se doista promijenio.
Sada sve vrvi od gladijatora. - Sestro, mislio sam da si
otišla u Vestalke? - I Rim prepustim tebi i tvojim
sportašima? - Žena filozof.
Počeli ste se svađati čim ste prohodali. Sigurno si umoran.
I žedan. - Uskoro ćemo razgovarati.
Potražimo vino. - Tribuni Polibije i Viktorijan.
Zajedno smo se borili u četiri boja.
Verul, najveći rimski gladijator.
Preživio stotine borba. Došli smo voditi tvoje bitke.
Da se gladijatori bore kao vojnici? - Zašto ne?
Naučit ćemo vaše legionare kako da ubijaju.
Idemo piti vino!
Marko Aurelije, naš Cezar, ne izgleda dobro.
Umirući nikada ne izgledaju dobro.
Ali ti si znao da Cezar umire. Što bi drugo tebe
i tebi slične natjeralo da napustite Rim?
Livije, uz tebe se osjećam dobro i sigurno.
Nemoj se promijeniti.
Cezar mi je upravo rekao da se trebam promijeniti.
Otac previše razmišlja.
Danas Rimljanin ima mnogo toga za razmišljanje.
Tvoje pošteno ratničko lice na trenutak je poprimilo
filozofski izraz.
Ne razmišljajmo, pijmo.
Kao u stara vremena? - Kao u stara vremena.
Učio si logiku? Znaš li što je dilema?
Dilema...
Kad postoje samo dvije mogućnosti.
A obje su nemoguće. To je dilema.
Pij sa mnom, pij sa mnom.
Pij sa mnom.
Ja sam Cezarov sin! Mogu naložiti da te živu spale!
Livije...
Prijatelju moj,
brate moj...
Nešto te muči. Što?
Tvoj otac...
...me pitao da budem njegov nasljednik.
Moj rođeni otac.
Ali, ja sam njegov sin.
Zacijelo me jako mrzi.
Ne mrzi te.
Nisam to ja tražio. - Nisi ni odbio.
Traži da odbijem! - Da te tražim?
Ako pozorno slušaš,
...čut ćeš kako se bogovi smiju!
Ne čujem da se smiju! - Učinit ćeš kako bogovi odluče!
Ova je za tebe.
Zna misliti.
Livije! Livije!
Lusila?
Lusila!
Završio si s Komodom i vinom?
Moj svijet mi je odjednom postao stran.
Nisam siguran gdje sam.
Samo sam u jedno siguran.
Volim te, Lusila. - Ako si tako siguran,
zašto ti je toliko dugo trebalo?
Mislim da sam to znao sve ove godine.
Bio sam siguran da će se jednoga dana ovo dogoditi.
Znao, a ipak nisam znao. - "Znao, a ipak nisi znao?"
Kako je to moguće?
Nisam siguran kako je bilo, ali sada znam.
Uvijek i svuda si bila sa mnom.
Vodio sam te u boj sa sobom.
Bila si sa mnom na hladnim poljima.
Ali ti to znaš. - Oh, Livije, znam to.
I ti si bio sa mnom. Uvijek!
Bilo je trenutaka kad sam htjela pobjeći od života.
A nisam, jer sam govorila sebi...
da ćeš jednoga dana biti sa mnom.
Želim biti s tobom do kraja života.
Jer te volim.
Voliš li me, Livije?
Vrati mi ga živog i zdravog, vrati mi ga brzo.
Neka me zauvijek voli.
Vrati ljude iza linija. Postavljamo zamku za Balomara.
Ja ću voditi napad. - Oni sprijeda će biti mamac.
Mnogi će izginuti!
Bit će posebno opasno za njihovog vođu. - Mi ćemo poći
prvi u bitku. Bit ćemo tvoj mamac.
Ako poginem, znači da bogovi nisu bili uz mene.
Zar ne, Livije, prijatelju moj, brate moj?
Ne bi li te to oslobodilo velikog bremena?
Na znak, povest ćeš ljude naprijed. Sve dublje u šumu.
Dok se barbari ne uvjere da mogu sigurno napasti.
Čekat ćeš dok mi ne uđemo i zatvorimo klopku.
Stajat ćemo i čekati.
Balomar je pobjegao jer su neki tvoji gladijatori
bili kukavice!
Oče! Oče!
Odlučeno je, Lusila.
Armenija i Rim će se uskoro još više zbližiti.
Jedan vrlo lijep dio Rima postat će dio Armenije.
Lusila, čuvaj ovo.
To sam pisao dok sam ratovao u ovim šumama. - Čuvat ću, oče.
Uvjeravao sam sebe da bez razloga strahujem za carstvo.
Ali moji strahovi imaju razloga. Istok predstavlja
opasnost za nas. Moramo stupiti u savez koji će
pokazati cijelom svijetu koliku važnost Rim pridaje
istočnoj granici. Savez s Armenijom.
I tako Cezar mora dati ruku svoje kćeri...
...kralju Armenije.
Nadao sam se da će bogovi biti milostivi.
Nadao sam se da se nećeš morati udati bez ljubavi.
Oče...
ti najbolje znaš što znači brak bez ljubavi.
Da.
Da, znam.
Znam da me voliš.
I zato...
ako to tražiš od mene znači samo da si svim silama
nastojao pronaći neki drugi način. - Jesam.
Ali nisi mogao?
Nisam.
Neka onda bude tako.
Ovako Rim kažnjava kukavice!
Prestanite! Prestanite!
Nazivaš nas kukavicama? Neka se 20 tvojih ljudi bori
protiv 20 naših! Ako se usuđuju, pa da vidimo
tko su kukavice! - Skloni se s puta!
Da nitko nije dotaknuo Verula! - Ja sam zapovjednik
sjeverne vojske!
Nastavi s kažnjavanjem! - Neću to dopustiti!
Povuci se, Komode. - Ne mogu. - Ne mogu ni ja.
Neka onda bogovi odluče.
Da, nije bio dobar znak. - Za koga? Za nas, za Rim?
Ovdje barem možemo govoriti otvoreno. - Što bi ti htio?
Da nam bogovi šalju pisane poruke i savjetuju nas kako
da izvodimo i najsitnije poteze? - Je li ubojstvo cara
sitan potez?
Ubojstvo? - Cezar umire i svjestan je toga.
Svakog trena će razbaštiniti Komoda i proglasiti Livija
svojim nasljednikom. Jednom kad to učini javno,
čemu se možemo nadati? - Ali ubiti Cezara!
Zna li Komod za to? - Ne zna. I ne smije saznati.
Cezara čuvaju. Mnogi su mu bliski. Kako to učiniti?
Vrlo lako. Svi znamo da Cezar voli voće. Jabuke.
U ovoj oštrici nalazi se smrtonosni otrov.
Na strani s ugraviranom zmijom. Tim nožem presiječeš
jabuku napola. Ponudiš otrovnu polovicu Cezaru,
drugu polovicu pojedeš sam. A onda...
Živio car Komod.
Može se izvesti pred stotinama svjedoka. Nitko neće biti
osumnjičen. - Od koga će Cezar uzeti voće?
Tko mu je toliko blizak? - Ja. - Ti? - Ti si slijep.
Napipat ću pravu stranu noža.
Tko je bolji za to od slijepca?
Jesi li ti čovjek koji uživa u ironiji, Marko Aurelije?
Onda gledaj kako rimski car postaje običan rob.
A tko ili što je tvoj gospodar, robe?
Malena točka na tvom boku. Možda ne veća od zrna pšenice.
Čemu sad sva tvoja mudrost? Nema odgovora?
Pomisli na sve što si pročitao i razmatrao svih ovih godina.
I na silne sate provedene u razgovoru s Timonidom.
To te zacijelo pripremilo za ovaj trenutak.
Ipak nije, zar ne? Nisi spreman. Zašto?
Je li tema smrti izostala iz vaših razgovora?
Ili si duboko u sebi znao će tvoja mudrost biti bespomoćna
pred ovom tajnom nad tajnama?
Kad to priznaš, sva ostala znanja i vještine postaju
trivijalna i besmislena. Ali onda ne bi razmišljao, čitao,
razgovarao i pitao se.
Zato možda nije ni važno.
Ali ako čovjek ne razmišlja, ne čita i ne razgovara
s drugima, a prije svega, razgovara, više nije čovjek.
Došao je po mene. Šutljivi veslač.
Došao me je prevesti preko rijeke sjena.
Nisam spreman za tebe.
Uvijek sam bio spreman pogađati se s neprijateljem.
Možemo li se nagoditi? Tražim da pričekaš 2. godine.
Godinu.
Ne mogu to učiniti za manje od godinu dana.
Ne tražim užitke, prijateljstvo, ni ljubav.
Mislim samo na Rim. A kada kažem Rim, mislim na svijet.
Budućnost. Spreman sam trpjeti bol.
Što tebi znači godina?
Prostački, vulgarno, glupo!
Pa ipak, nisam li ja rekao: "Zar nije u prirodi smokvina
drveta da rađa smokve, pčele da daje med,
i lava da napadne janje"?
Tako je u prirodi stvari da ti dođeš po mene.
Oprosti, veslaču, nisam znao da si slijep i gluh.
Dođi po mene kad god želiš. Moja ruka će nas voditi.
Ali reći ću ti ovo: "Postoji velika istina koju
još nismo naslutili".
To si ti, Kleandere. - Mogu li nešto učiniti za tebe, Cezare?
Imam bolove.
Grci kažu da ništa ne ublažava bol bolje od voća.
Podijeli ovo sa mnom.
Obećana sam kralju Sohamu. - Ali ti si moja!
Otac je dao svoju riječ.
Pođi sa mnom. - Kamo?
Bilo kamo, samo da smo sami. - Nema takvog mjesta.
Ja sam Cezarova kći. - Ti si žena.
To je mnogo više zvanje.
Ne bih mogla tako otići. Ne bi ni ti. - Ja bih.
Kada bih morao birati da budem Cezarov nasljednik
ili da imam tvoju ljubav,
odabrao bih tvoju ljubav.
Ne mogu.
Kako možeš bilo što drugo?
Samo ovo je stvarno.
Sve drugo je poluživot. San. Samo ovo.
Kako možeš tražiti da zaboravim sve što jesam?
Sve što moj život znači? - Kako tvoj život može išta
značiti bez ljubavi? Neću to dopustiti.
Oče, zašto si me se...
...odrekao?
Cezar!
Oče...
Livije.
Tražiš dokument u kojemu je otac imenovao nasljednika?
Takav dokument ne postoji. - Mora postojati.
Njegova posljednja riječ bila je: "Livije".
Posvjedočit ću da je Cezarova želja bila da ti budeš
njegov nasljednik.
Ako to bude samo tvoja riječ, nastat će sumnje.
U Cezara se ne smije sumnjati.
Ne postoje drugi načini da se postane pravi nasljednik
Marka Aurelija?
Ave, nesumnjivi Cezare! Ave, Komode! Ave, Cezare!
Ave, Cezare! Ave, Komode!
Nikad neću zaboraviti ovo što si danas učinio.
Neka čuju u svim dijelovima carstva da ja Komod,
sada Cezar, proglašavam Gaja Metala Livija
vrhovnim zapovjednikom cijele rimske vojske,
prokonzulom Rimskog carstva, podređenog samo Cezaru osobno!
Ave, Cezare!
Ave, Cezar!
Ne zaboravi da si sada besmrtan.
U ovim zgradama su svi pisani zakoni i svi zapisi
rimskih velikana.
Odlazim sa svojim mužem i uskoro ću biti daleko
od ovog grada. Tražim da čuvaš ovo.
To su razmišljanja moga oca, Marka Aurelija.
Što god se dogodilo, ne dopusti da ovo unište.
Jer ovo je Rim.
Kad je moj otac umirao, rekao sam bogovima:
"Ja nisam kao moj otac. Ako postanem Cezar,
promijenit ću sve što je on učinio."
Ponudio sam im svoj život.
Rekao sam im, ako nije dobro za Rim da ja budem Cezar,
neka budem ubijen.
Kao što vidite, živ sam.
I Cezar sam.
A sada...
Želim da Rim opet bude grad svjetlosti, veselja, ljepote
i snage! Imat ćemo igre. Nahranit ćemo stanovništvo.
Vaše istočne provincije će nam slati dvaput više
žita nego dosad. Porezi će biti udvostručeni.
Cezare, to je nemoguće. - Glad vlada ne samo u Siriji
i Egiptu, već i u Armeniji, Kapadokiji i Arabiji.
U cijeloj istočnoj polovici Rimskog carstva ljudi umiru
od gladi. - Kad se pročulo da si nas pozvao, nastalo je
veselje i nada. Ljudi su govorili da Rim neće dopustiti
da umru i da će mladi Cezar poslati pomoć.
Izvršimo li ovu zapovijed, riskiramo da cijeli istok
ustane protiv Rima. - Poručit ćete svojim provincijama,
Egiptu, Siriji i cijeloj istočnoj polovici carstva,
pokažu li i najmanji otpor, uništit ću ih.
Recite im i da zaborave na slabosti mog oca.
Tribun Polibije i njegova legija! Napadnuti iz zasjede!
Barbari... ljudske žrtve... Rimljani!
U napad!
Balomare!
Položi oružje i mačeve!
Dovoljno smo se borili. - Nikada nećeš vući mene
ili moj narod ulicama Rima kao robove! - Balomare!
Ti i tvoj narod nikad nećete biti robovi. Prisežem čašću!
Cezar to nikada neće prihvatiti! Oni su ratni
zarobljenici. Moraju biti prodani kao robovi!
Umrimo ubijajući Rimljane!
Bacite ih u lance!
Dok ne budu mogli razgovarati kao ljudi.
Samo dajte riječ i skinut ćemo vam okove.
Ne razumijete. Gaj Metal Livije želi vam skinuti okove.
Želi da budete slobodni muškarci i žene.
Želi da postanete Rimljani.
Sumnjaš u Livijeovu riječ? Reci, želim ti pomoći.
Ovo je Voton, naš bog rata.
Ako su vaši bogovi jači od naših, dat će ti snagu.
Ako nisu, posegnut ćeš i dotaknuti Votona.
Okruženi ste rimskim vojnicima. Čim viknem,
uletjet će i pobiti vas. - Izgubili smo bitku.
Voton kaže da moramo umrijeti.
Budimo logični. Želiš vidjeti je li naš bog jači od vašega?
Što ćeš saznati ako dodirnem vašeg boga? Samo da sam slab.
Drugo...
Želimo vam pomoći, osloboditi vas.
Viknem li, svi ćete umrijeti.
Iako sam bio rob, nisam naviknut na bol.
Iako sam filozof, slab sam.
Nisu vrijedni truda. Barbari! Čudovišta! Životinje!
Onda dotakni Votona da vidimo jesu li vaši bogovi slabi.
Ne mogu to izdržati. To je iznad ljudske izdržljivosti.
Ne mogu.
Oh, Livije, kakav je ovo svijet
kad mu budućnost počiva na ovakvima?!